Otci diagnostikovali maniodepresivní poruchu v roce 1967.
Procházel se po Cambridge s falešnými vousy
a říkal si Ježíš John Harvard.
Když se zotavil, začal pracovat ve veřejnoprávní televizi v Bostonu.
Tam poznal moji matku. Přistoupil k ní a vyfotil ji.
Na první rande ji vzal na okružní jízdu Novou Anglií
a vyprávěl jí všechno o svých nervových zhrouceních.
Nevadilo jí to. Říkala, že to byla bláznivá doba.
Na karbid kapalo polovině jejich známých.
Tak se vzali a narodila jsem se jim já.
A pak moje sestra.
Byli jsme šťastní. Vím, že je za tím víc.
To vždycky.
-Tati! Musíme do školy! -Dneska ne, oslavujeme.
-Co oslavujeme? -Dostal jsem padáka.
Jak to myslíš? Zrovna jsi tu práci dostal.
Zlatíčka, rozhlédněte se.
Z našeho domu kráčíme do tohohle překrásného světa.
-A jak to bylo s tou prací? -Typické politikaření na pracovišti.
Kdo ví, kdo si začal?
Tak či tak jsem se porval se šéfem. Pusťte to z hlavy.
Najdeme pár hub a uděláme mámě omeletu.
Ví máma, že tě vyrazili?
Je to magické.
Máma bude mít radost, že jsem vás nehnal do školy.
Nastupte si, holky.
Maggie! Kam to jedeš? Co to děláš?
-Proč ty kufry? -Nastupte si.
Maggie.
Nejsem manický, jsem v pohodě. Zrovna jsem vytáhnul kánoi.
Mohli jsme pádlovat do Lincoln Parku a nasbírat něco na piknik.
-Není na piknik moc zima? -Maggie!
Jsem muž. Muži chtějí žít svobodně.
Jsme takoví, Maggie. Lovíme a páříme se.
Takoví jsme. Proto máme koule.
To nic, to nic.
Bude to dobré.
Promiň.
Sedí na zemi a má na sobě akorát plavky.
Váš otec je teď moc nemocný. Není sám sebou.
Vypadá to, že mrzne.
Holky, podívejte se na mě.
Ne abyste o tom říkaly kamarádům nebo učitelům.
Víme, že táta je hodný, a víme, že by nám nikdy neublížil,
ale to lidé nedokážou pochopit.
A je to moc smutné.
Milý táto, dneska jsem se procházela lesem a loučila se.
Milý táto, máma musela prodat auto, ale stavily jsme se v Dairy Queen.
Štve mě, že se musíme stěhovat do bytu ve městě.
Dala jsem si vanilkovou oplatku politou čokoládou. Byla to dobrota.
Máma říká, že bohéma skončila, což sice nechápu,
ale asi to nějak souvisí s vyděláváním peněz.
-Mám tě moc ráda... -Faith Feather Stuartová.
...Amelia Lavender Stuartová.
Broučci.
Ahoj.
Chcete za tátou? Běžte za ním.
Malá.
Velká malá.
A je mi mnohem líp.
-Vážně? -Jo.
Máš hrozně velké břicho.
To ty léky, co mi dávají. Nebolí to. Prašť do něj.
-Já... -Do toho.
Dej mu ránu. Ježíši.
-Dobře. -Musíš být opatrná.
Nedělej to, když se Harry Houdini nedívá,
protože přesně tak ho zabili.
-Ahoj, krasavče. -Nesu ti květiny.
-Jsi překrásná. -Tati.
Jsi celá máma.
Potřebuješ pomoct?
Fajn.
Jak se cítíš?
-Skvěle. -Minulý týden jsi vypadal líp.
-Upravují ti léky? -Jo, zkusili mi dát něco nového.
-Chci se posadit. -Dobře.
-Chci být doma s rodinou. -Dobře.
-Budeš, tati. -Miluju vás.
-Milujeme tě. -Já tě taky miluju, tati.
-Děkuju. -Taky tě miluju.
O šest týdnů později
V noci nám světla na střeše svítí hrozně silně do okna.
-Nemůžu spát. Je světlo jako ve dne. -Ušijeme závěs.
Mami, jsou to silná bezpečnostní světla.
Taková mají ve vězení.
Amelie, taky bych radši zůstala na venkově,
ale v Sudbury žádná dobrá práce není.
-To není ani tvoje práce tady. -Najdu si lepší.
-Proč nemůže táta bydlet tady s námi? -Dům na půl cesty navštěvuju nerada.
-Je skoro tak hrozný jako nemocnice. -Táta se zotavuje po zhroucení.
Vaří mnohem líp než ty.
Faith.
-Co je to? -Květina. Je hezká.
Bydlí tady můj táta?
Jak jsi našla cestu? To sem jdeš až ze školy?
-Tak jaký máš plán? -Jaký mám plán?
Mám plán...
odejít z domu na půl cesty.
-To je bod číslo jedna. -To se mi líbí.
Pak si najdu práci a byt.
A pak mě budete moci chodit navštěvovat, přespávat u mě,
a já vám budu k snídani a večeři dělat palačinky.
A pak se nastěhuju zpátky k tobě
a Faithie a mamince.
Tedy pokud mě maminka vezme zpátky.
Připadám si jako Lucinka na návštěvě u pana Tumnuse.
Nic tak milého mi ještě nikdy nikdo neřekl.
Máma říká, že máš potíže s pitím.
Já myslím, že kdybys přestal pít a bral lithium,
tak by tě máma pustila domů.
Vážně myslíš, že by se ti s tímhle měla máma svěřovat?
Ano.
Můžeme si radši zase hrát na Lucinku a pana Tumnuse?
-Tyhle taky. -Dobře.
Keller Brothers.
-To je pro tebe. Žádné soukromé hovory. -Pardon.
-Tady jsme v práci. -Dobře, dobře.
Moc se za to omlouvám.
-Haló? -To jsem já.
Amelia mě dneska navštívila v domě na půl cesty. Všechno je v pořádku.
Beru ji domů k tobě do bytu.
-Jak se tam dostala? -Pěšky.
Až ze školy?
Já vím. Asi bychom jí měli najít psychologa, ať si s ním promluví.
Ta se ale zlepšila.
-Hraješ fantasticky! -Jsi skvělá, beruško.
-Jak jde práce? -Ach jo, práce.
Nemůžu uvěřit, že dělám tohle.
-Zapomněla jsem na prádlo. -Doneseme ho.
Faithie.
-A krémový špenát. -Špenát prostě miluju.
-Krémové věci jsou dobrota. -Ahoj.
-Ahoj.
-Chodíte na Lincolnovu? -Ne, chodíme na Peabodyho.
Peabody je nejlepší státní škola ve městě.
My pod školní okrsek Peabody nespadáme.
Když bydlíte tady, máte chodit na Lincolnovu,
což je totálně stoprocentně příšerná škola.
Leda by tě bavilo dostávat nakládačku od malejch Irů.
-Nakládačku dostávat nechci. -To nikdo.
Ale chodíme na Peabodyho.
Vy to nechápete. Tohle je nelegální a nefér.
Je to děsně nefér. Pošlou vás do vězení.
Ahoj.
Co když se mě někdo zeptá, kde bydlím? Nechci lhát.
Peabodyho je nejlepší státní škola ve městě.
-To je mi fuk. Nechci lhát. -Nebudeš lhát.
-Lže máma. -Já na Lincolnovu nechci.
-Říkali, že nás tam zmlátí. -Neměj strach.
-Naučím vás, jak se prát. -Co když učitelka zjistí, že lžu?
Slečna Hendricksová tě miluje. Jsi její nejlepší žačka.
Říkali, že nám malý Irové daj nakládačku.
-Nedají... -Kdo to říkal? Tu budete rozdávat vy.
Když tak moc chcete, ať chodíme na Peabodyho školu,
proč jsme se nepřestěhovali do školního okrsku Peabody?
Protože si to nemůžeme dovolit, Amelie.
Je štěstí, že jsme našli byt s regulovaným nájmem.
-Ale tátova rodina je děsně bohatá. -Ano, ale my žádné peníze nemáme.
Životopis rozesílám každý den a pořád nic.
Utratila jsem posledních 12 dolarů.
Chcete být chudé a mít špatné vzdělání k tomu?
Chce někdo přidat?
Děkujeme, Came, za tuhle lahodnou večeři.
Takhle to může být každý večer.
To by bylo hezké, ale já potřebuju manžela, ne manželku.
Rád bych byl manžel, ale manželka mi to nedovolí.
Manželka by ti to dovolila, kdybys jí umožnil,
-aby byla prostě tvojí manželkou. -Chce, aby z ní byla manželka,
ale ona trvá na tom, že bude manželem a bude mě nutit být manželkou.
HARVARDOVA EKONOMICKÁ ŠKOLA Přihláška
Magisterský program Ekonomická fakulta
Co říkal?
Říkal, že nebydlíme v okrsku Peabodyho školy,
a že s Faith budete muset chodit na Lincolnovu.
-Moc mě to mrzí, mami. -Zlato, to ne.
Prosím tě, neplač. Neomlouvej se mi.
Ptal se, kde bydlíme, a já nevěděla, co říct.
Však já vím. Zachovala ses správně.
Nechci, abys lhala.
Říkal, že to, co děláme, je nelegální.
Já vím. Jenom...
Asi jsem nepřemýšlela, zlato.
Chtěla jsem, abyste s Faith chodily na tu nejlepší školu.
Co když Faithie zmlátí a bude to kvůli mně?
Faith nikdo nezmlátí. Umí kousat.
Spacáky, pyžama, plyšáci, knížky,
náhradní šaty, zapomněl jsem na něco?
-Zubní kartáčky. -Ty jsem koupil,
můžou je mít u mě v bytě. A našel jsem kartónové krabice.
Udělal jsem z nich postele. Budou jančit.
Moc se těší. Chceš čaj?
Ano. A přes den je můžou přetočit na bok
-a bude z nich loutkové divadlo. -Tolik si to spolu užijete.
-Chceš toast? -Prosím.
Když teď mám vlastní byt,
rád se kdykoliv zastavím a vyzvednu děti,
-ať zůstanou u mě. -Děkuju.
Je tam místo i pro tebe.
Jen vtip.
Ne dokud nebudeš připravená.
Ten čaj je dobrý. Came?
Vzali mě na ekonomickou školu.
Maggie Stuartová, jsi hotová hvězda.
Kéž bych měl něco z té buržoazní středozápadní nezdolnosti taky.
Stipendium na Kolumbijské.
Počkat, holky do New Yorku odvézt nemůžeš.
Ne, samozřejmě. V New Yorku si nemůžu dovolit ani vlastní garsonku.
Tak co holky?
Dobře. Můj návrh zní takhle.
Titul zvládnu získat za 18 měsíců, když půjdu na letní semestr.
A máma Jenny mi může pronajmout pokojíček u sebe v bytě.
Takže já odjedu do New Yorku a ty se nastěhuješ sem
za děvčaty a budeš se o ně starat.
-Já? -Ano, ty.
Stýská se ti po nich. A jim se po tobě stýská hrozně moc, Came.
Magistra si udělám za 18 měsíců
a pak se vrátím do Bostonu, najdu si práci a nastěhuju se zpátky.
-Jenže... Ano. -Ano.
-Vím, že žádám hodně. -Ne, ne, ne.
Ale...
I doktor říkal, že by to bylo...
Ne, mít nějaký program by mi jistě prospělo.
Rutinu. Doktor říkal, že přesně to potřebuješ.
Ano, rutinu.
-Živit rodinu. -Ano.
Každé ráno je vodit do školy, každý večer je ukládat do postele,
hlídat, aby si čistily zuby a česaly se, dvakrát denně.
Prádlo.
Páni, to mi přijde jako moc.
Came, je to moc.
Jsme ale v čím dál větší kaši.
Came, něco udělat musím.
-Rozumíš? -Máš pravdu.
Ta jejich nová škola působí trochu jako polepšovna.
Je příšerná.
My dva jsme chodili do dobrých škol, na lekce klavíru.
Já lekce klavíru neměl.
Ne, ale učil ses šermovat a lyžovat a hrát šachy...
Ale lekce jsem neměl. Učili mě rodiče.
Camerone, jde o to, že nám dvěma se dostalo té nejlepší výchovy,
-a chci ji dopřát i našim dětem. -Já taky,
-ale 18 měsíců, to je spousta rutiny. -Zvládneš to.
A každý víkend přijedu, abych ti pomohla.
-Každý víkend? -Každý víkend.
-A budeš bydlet tady u nás? -Samozřejmě. Ano.
Budeme zase jako rodina?
Ano.
Obávám se, že musíme v zájmu našeho syna zasáhnout a říct ne.
-Na tohle prostě nemá. -Vím, že to zvládne.
Doktor říká, že potřebuju větší zodpovědnost, ne menší.
Jsi muž. I kdybys mohl,
-proč bys to chtěl? -Jen nechceme, aby ses přetěžoval.
S dr. Wendellem jsme mluvili.
Říkal, že Cam se po svém zhroucení skvěle zotavil
a myslí si, že to zvládne.
Souvisí to nějak s feminizmem?
Žijeme na hranici chudoby. Děvčata chodí do příšerné školy.
Naše děti chodily do těch nejlepších a nic moc z toho.
-Naše děti jsou báječné. -Samozřejmě,
ale nejsou soběstačné.
Murray, nezapomínej, že to nejsme ani my.
Podle mě Maggie zaslouží obdiv.
Souhlasím. Je to chvályhodné.
Nemáme nějaké stříbro nebo křišťál na prodej?
-To by nezaplatilo ani tohle jídlo. -Ne, ne, ne,
Maggie Stuartová, svoji rodinu opustit nesmíš.
Pauline, jsem zoufalá. Jsme bez peněz.
-Tady tohle... Co to má být? -Děláme to už 45 minut.
Když ho dáš sem, získáš víc místa pro všechno ostatní.
Proč pořád všechno přerovnává? Předtím to bylo v pohodě.
-Musíme vyrazit, než začne špička. -Vím, že musíme jet.
Jen se loučím s děvčaty. Promiň, Petere.
Nekaboň se.
Netrap se. Zlato.
-Co je to za padavku? -Bratranec Carol Webberové.
Stěhuje se zpátky do New Yorku k mámě.
-Nutí tě řídit? -Bude to tak lepší.
Pojď sem. Vyfoť nás.
-Hele! -Pojď. Came.
Maminka vás miluje.
-Ať máme něco... -No tak, holky.
...co nám vaši matku připomene.
Faithie, poslechni maminku.
Všichni se usmívejte.
Dohlédni, ať se sestra češe, ano?
Loučíš se s dcerami. Co za blbýho necitu troubí?
Dobře.
Já vím. Děkuju. Je to velká věc. Děkuju.
Nemáš zač.
Jen lituju, že jsem oblečený jako velký zelený brouk.
Už běž, vážně. Než tomu volovi nakopu zadek.
-Pojď. Děkuju. -Moc ti děkuju.
-Holky. -Já vím, já vím.
Rozlučte se. Rozlučte se s maminkou.
Pojď, drahoušku.
-To je moje manželka. Milujeme tě. -Miluju vás.
-Milujeme tě. -Ahoj.
Ahoj!
-Můj bratr včera v téhle dodávce souložil. -Bože.
Budeme muset často zastavovat. Mám hrozně malý měchýř.
Maggie! Maggie!
Vezmi to po Wilbur Cross Parkway!
-Jak jsme jeli Tomovi a Lindě... -Came!
-...na svatbu. -Cože?
Vzpomínáš? Vzpomínáš, Maggie?
Když jsme jeli na svatbu Toma a Lindy, báli jsme se, že dorazíme pozdě,
jeli jsme po okreskách a dorazili jsme jen taktak.
-Wilbur Cross Parkway. -Na to si asi nevzpomínám.
V New Havenu. Hele! Zabiju tě!
V New Havenu to vezmeš přes 34 West na Wilbur Cross.
-Dobře. -Pak je z ní Merritt Parkway.
-Dobře. -Můžeš se vyhnout Bridgeportu.
-A stromy jsou tam dvakrát zelenější. -Ahoj!
-Miluju tě! -Kdo to byl?
Můžeme jít do kina.
Můžeme jet na Plum Island a hledat mořské sklo.
Můžeme jít do Muzea výtvarných umění a podívat se na pradědův portrét.
Proč jeho portrét visí v muzeu?
Protože ho namaloval velice významný umělec jménem John Singer Sargent.
-Proč? -"Proč?"
Vy nevíte, co jsme zač?
Tady vyrůstala vaše prababička Gaga.
-V celém tom domě? -V celém.
Je to nejparádnější dům na Beacon Hill.
Navrhl ho Bulfinch, moc slavný architekt.
Jak tolik zbohatli?
Ze železnice.
Váš prapradědeček býval nejbohatší muž v Bostonu.
A proč jsme my tak chudí?
Všechny ty peníze šly do trustu.
Nikdo k nim nemohl.
Jen vaše prababička.
Všechny je spravuje a rozhoduje, kdy dát komu co.
Těžko se to vysvětluje.
-Chcete vidět vnitřek? -Smíme tam?
Nemůžeme jen tak klepat lidem na dveře.
Zlatíčko, jsme v Bostonu. Prakticky nás očekávají.
Vaše praprababička a prapradědeček
hostili anglického krále a královnu.
U tohohle stolu anglické královně zaskočila kuřecí kost.
-Pan Fabrini hned přijde. -Děkuju.
Tady nahoře je tančírna,
kde pořádali obrovské maškarní bály...
-Přejete si? -Dobrý den. Cam Stuart.
V tomhle domě vyrůstala moje prababička
-a chtěl jsem ho ukázat děvčatům. -Je mi líto, pane Stuarte.
Tohle je můj domov. Prohlídky nepořádám.
Pane Fabrini, tenhle dům patřil mojí rodině přes pět generací.
Můj prapradědeček se v něm narodil na Štěpána v roce 1832.
A pořádal váš prapradědeček prohlídky pro každého, kdo se tu objevil?
Samozřejmě. Zvlášť pokud měli osobní pouto
sahající pět generací nazpět.
-Pak je lepším mužem než já. -Lepší muž než já.
Zjevně se dnes neovládáte,
tudíž přijdu někdy jindy, abych svým dcerám ukázal,
co jim přísluší vidět. Jistě, pane Fabrini.
-To byla taková ostuda. -Vy se nestyďte.
-Stydět by se měl on. -Ne!
Stydět by ses měl ty.
Já? Já se nestydím. Ten chlap byl kretén.
Ty jsi kretén.
Chceme, abys přijela domů.
Přijedu za 12 dní.
Chceme tě tady hned teď.
Zlato, vím, že je to velká změna. Vím to.
Proč nepřijedeš tenhle pátek?
Říkalas, že budeš domů jezdit každičký víkend.
Tos říkala.
Já vím, ale čeká mě zápis a instruktáž.
Příští víkend není zas tak daleko. Miluju vás.
-Já tebe taky. -My tebe taky.
Ahoj, holky.
Tati! Tati! Tati!
Tati, vstávej! Vstávej!
Tati, vstávej! Zaspali jsme.
Přijdeme pozdě do školy.
Rychle! Amelie, nezapomeň si brašnu.
Ujede nám výtah.
Počkejte!
-Dobré ráno. Děkuju. Moment. -Jistě.
-Vy znáte Maggie. -Jo.
-Ahoj. Cam. -Ahoj. Becca. Matka Kylea.
Těší mě. Amelie, dělej.
-Nechci přijít pozdě. -Neboj, berunko, nepřijdeš.
Nasnídej se. Je to nejdůležitější jídlo dne.
-Amelie, dělej. -Jen musím říct,
že můj exmanžel by tohle nikdy nepodstoupil. Jste opravdu progresivní.
-Myslíte? -Určitě.
Většina mužů by nesnesla,
kdyby jejich žena odešla, aby živila rodinu.
Děkuju.
Fajn, upalujte. Přijdete pozdě.
Miluju vás!
Mám vás vyzvednout po škole?
-Ne! -Ne!
-Budu tady ve tři. -Ne!
Co to...
Kruci.
Kdes byl? Říkals, že nás ve tři vyzvedneš.
Auto nechce nastartovat.
Chcete se naučit, jak seřídit trysky karburátoru?
Jsou potřeba dva šroubováky. Zvládnete to společně.
-Ne. -Ani ne.
Ať nejste bezradné.
Až ten motor opravím, pojedeme do Mexika.
-Kdo je to? -Ruth Ann.
-Prosím tě, nepředstavuj se. -Proč ne?
Protože moc mluvíš a...
Jen jsem přátelský. Copak nechceš znát sousedy?
Žijeme ve světě s ostatními lidmi.
-Dobrý den. Cam Stuart. -Ano, Maggie mi o vás říkala.
Vítejte ve Wieland Manor. Ruth Ann McKayová.
-Ahoj, děvčata. -Dobrý den.
-Chcete pomoct s taškami? -To myslíte vážně?
-Ustupte, Ruth Ann. -Děkuju.
Vidíte, děvčata? Lidé si laskavosti váží.
To vám chci ukázat.
Tyhle vezmu. Fajn.
-Dobrý den. Cam Stuart. -Dobrý den.
-Dobrý den. Cam Stuart. Jsem tady nový. -Kdo to byl?
Dobrý den. Cam Stuart. Jsem v domě nový.
-Byt 32. -Vítám vás.
Tak jsme tady.
Máme vám je někam složit?
Nemusíte, stačí sem. Položíme je na zem.
Určitě? Rádi vám pomůžeme.
Ne, tohle mi pomohlo moc. Děkuju.
Jistě. Nepotřebujete něco přestěhovat? Třeba stůl nebo něco?
Ne, vyhovuje mi, kde je.
Přestavba umí prostor oživit.
Ne, děkuju. Musím se pustit do večeře, tak mě prosím omluvte.
Jistě. Nechcete třeba nakrájet cibuli?
Dnes se obejdu bez cibule.
-Co to s tebou je? -Proč?
Musela ti zabouchnout před očima.
-Říkala, že musí jít vařit večeři. -Musela se tě zbavit.
-Co to povídáte? Byl jsem milý soused. -Jsi otravnej soused.
Když tě někdo vidí, uteče na opačnou stranu.
Ne, poběží ke mně, protože jim ukážu,
že jsem někdo, kdo jim pomůže se stěhováním těžkého nábytku
nebo vyklízením sklepa nebo je sveze na letiště.
Jsem totiž dobrý soused. Tohle je kravina.
Víte prdlajz.
Tenhle recept jsem se naučil
na norském parníku plujícím po Amazonce.
Kdys tam byl?
To léto po tom, co mě vykopli z Harvardu.
Já myslela, že tě vykopli z Exeteru.
Vykopli mě z obou, z naprosto odlišných důvodů.
Šel jsem na zkoušku z ekonomiky
a zaslechl jsem hrát dudy, tak jsem za nimi šel na náměstí,
kde pouliční muzikant hrál skotské balady.
Měl položený klobouk a kolemjdoucí mu do něj dávali peníze.
Řekl jsem si: "To je dobrý nápad."
Tak jsem se posadil vedle něj, nastavil klobouk
a začal zpívat svým nejlepším skotským přízvukem.
Znal jsem všechny texty a on mě poslal do háje.
Protože se tě neprosil, abys zpíval, a chtěl všechny peníze pro sebe.
Přesně tak. Tak jsme prohodili pár slov
a ten parchant se na mě vrhnul. Ten skrček se na mě vrhnul.
Pořádně jsme se servali přímo na jeho dudách
a tak mě to vzalo, až jsem si posral kalhoty.
Asi nemusím dodávat, že jsem na zkoušku nedorazil.
Oni tě vykopli kvůli jedné zkoušce?
Ne. Pro následující semestr jsem si zaregistroval 75 předmětů,
a tehdy usoudili, že nejsem zrovna materiál pro Harvard.
Kristepane.
Holky? Holky?
Na pár hodin si odskočím ven.
Dobře se prospěte.
Měl bych se vrátit před půlnocí nebo po půlnoci.
Spěte sladce.
Do prdele.
-Prosím tě, sundej ten řetízek. -Kdes byl?
Sundej kurva ten řetízek.
Probudily jsme se a tys tady nebyl. Faith měla hrozný strach.
Nepoužívej ten řetízek.
Když někdo bude chtít vážně dovnitř,
tak ho tenhle prťavej řetízek nezastaví.
-Tebe zastavil. -Já vážně dovnitř nechtěl.
Volá máma.
Díky. Fakt díky.
Haló?
Všechno je v pořádku, Maggie. Nikomu se nic nestalo.
Řekl jsem jim, že jdu ven, ale spaly.
Co mám jako dělat, budit je pokaždý, když chci jít ven?
Pozná, že mu to nejde.
Je opilý.
Myslíš, že by to máma měla vědět?
Byl jsem ve Phoenixu
-na skleničce s kámošem. -Přijede o týden dřív.
Ano, Maggie.
"Lithium".
-Tak jo. -Pomoz mi otevřít dveře.
Nezapomeňte, holky, v pátek přijede máma,
tak doma pěkně uklidíme.
-Musíš vybalit ty krabice. -Jen říkám, že se musíme zapojit všichni.
-Jsou tvoje. -My nevíme, co s nimi.
-Ty náš pokoj taky uklízet nemusíš. -Fajn, kurva!
Se z toho neposerte.
Do prdele. Co zase?
Krucinál.
Ahoj, starý příteli.
Tati!
Docela to ujde, co?
-To je nádhera. -Super.
Jen se nedívejte tamhle.
To je mačeta?
I kdyby, tak co?
Hitler jen jednu kouli má
Göring dvě, každá mrňavá
Himmler toho nemá víc
A Goebbels, ten nemá
Vůbec nic
-Co je to za police? -Vyrobil je táta.
-Jsou to jen police. -Ale všechno je na nich.
-A ne na podlaze. -Ano.
Když jsi tátu poznala v televizi, byl jako dneska?
Byl vtipný, soucitný.
O přírodě věděl úplně všechno.
A měl práci, která mu moc prospívala.
Byl fantastický osvětlovač.
Ale nakonec byl ten stres moc.
A já nevěděla...
Nic jsem o maniodepresi nevěděla.
Navíc to byla 60. léta. Nervová zhroucení prožíval leckdo.
Proto jsem netušila, jak je to závažné.
Nejspíš tě mrzí, že sis ho vzala.
Ne.
Nikdy.
Přijet tenhle víkend bylo moc těžké.
Jsem moc ráda, že jsem tady.
Přesně tohle jsi možná potřeboval, Came.
Myslím, že to pro nás bude skvělé.
Rozpracovaný projekt Nepřestavovat
Rozděláno Nepřesouvat
Nesahat Schnoucí lepidlo
Opatrně!!! Mastný řetěz
NESKLÁDAT NA POZDĚJŠÍ HRU
-Tati! -Takhle to dopadá,
když se dva týdny nečešeš!
Tati, jestli neumyješ nádobí ty, umyju ho já.
Dobře.
-To bolí! -Promiň.
-Udělám to sama! -Tak si posluž.
Kde jsou houbičky?
-Co je za problém s touhle? -Smrdí.
Někdo ji totiž nechal ve vodě po nádobí.
Věčně vám opakuju, že se po mytí musí propláchnout a vyždímat.
Je nejspíš pět let stará. Je hnusná.
Nejsme lidé, kteří vyhazují dokonale funkční věci.
-Ty nevyhazuješ vůbec nic. -Je to dobrá houba.
-Vydrží ještě věčnost. -Dobře! Tak nádobí umyj ty!
Dobře! Umyju!
Touhle houbou.
Ne, už o tom nechci mluvit.
Proč tak křičíme a štěkáme?
Came?
Trochu jsme zaškobrtli, ale to se spraví.
Koupil jsem novou houbu.
S Faith jsme vymyslely dokonalou práci pro tátu.
Stánek s palačinkami na Harvard Square, úplně jako v Paříži.
Děláš nejlepší palačinky.
Ano, a baví mě v lednu mrznout venku pro pár drobných.
-Já mám ráda čokoládové a kokosové. -To máme.
Ty máme v menu.
Budova je plná svobodných matek,
co se věčně navštěvují nebo se scházejí u kávy,
ale že by se zeptaly, jak se mi vede?
Že by na kávu pozvaly mě?
Mám pocit, že předevčírem se všechny sešly u vína a sýra.
-Promiň, já... -Ne.
-Neměla bych se tomu smát. -Cože? Ale ne.
Ne, je to legrační.
-Legrační to je. K popukání. -Jsem hroznej.
-Jsem hrozně ukňouranej. -Ale nejsi.
Nejspíš proto mě nezvou.
Když mě vidí, prchají na opačnou stranu.
Ne, poslouchej. Jen jsou opatrné před muži.
Zvlášť před ženatými muži s dětmi.
Tak úplně ženatý nejsem, co?
Jsme rodina, ne?
-Maggie. -Co?
Vážně to bude vypadat takhle?
Budeš každý víkend jezdit domů, aby ses usídlila na gauči?
-Prozatím. -Maggie.
Co?
Od mého zhroucení jsme spolu nespali.
-Umírám. -Came.
Ty umíráš taky. Jen si to neuvědomuješ.
-Came, je to... -Maggie.
Můžeme tuhle fázi zkusit překonat?
Překonáme tuhle fázi a pak uvidíme, co bude.
-A co přijde pak? -Nevím.
Kam to povede? Nastěhuješ se zpátky?
-Nevím. -Co bude s námi?
-A kam půjdu já? -Ne, nevím.
Vím jen, že to bude vyžadovat vytrvalé neustálé úsilí.
Jo, sexy odpověď.
Je to upřímná odpověď.
Má to být nějaký velký test?
Ne, tak to neber. Ty testy nesnášíš.
Ne pokud je v testu tohle.
Zima
Chladicí kapalina dochází.
Asi bude potřebovat nové gumy.
Zámek se zasekává.
-Má děravou podlahu! -Ale má skvělý motor.
Má děravou podlahu a střecha je shnilá.
Mám dvě malé děti, je nebezpečné.
Co se dohodnout na 300 hotově?
O kombík se postarejte.
Tati, Amelia brečí.
Ty brečíš věčně.
Už ne. Slíbila jsem si, že už nikdy brečet nebudu.
Co se děje, drahoušku?
Co bude s kombíkem?
Nikdo ho nebude chtít.
Ty nebrečíš proto, že tohle auto je kraksna?
Tamto byla kraksna taky.
Nezapomeňte mluvit nahlas.
Vaše prababička se narodila v roce 1888.
Navrhuji po obědě partičku osmiček.
-Jo! -"Jo" se neříká, drahoušku.
Říká se "ano".
Děkuju. Jejich matka s tím věčně zápolí.
-A jak se jejich matka má? -Moc dobře.
Přijíždí každý víkend,
ale tenhle víkend zůstala ve městě, aby se mohla učit na zkoušky.
My se tím ale nějak prokoušeme. Že ano, děvčata?
A.J., vyřídil byste Betty, že ta pečeně je božská?
Ano, pane.
Děvčata, nepřijde vám zvláštní, že máte matku v New Yorku?
Chce mít víc kariérních možností.
Máma říká, že ženy můžou dělat cokoliv.
Je to snaživka, že?
Preferujeme slovo "bojovnice".
Půjdu pracovat na autě.
Děvčata říkala, že nemá podlahu.
Nemělo podlahu. Tyhle jsem našel ve spíži.
-Betty říkala, že si je můžu vzít. -Pečicí plechy?
Stoupat nemůžete ani na ně,
ale aspoň dovnitř nepustí zimu a štěrk.
Came, jsem na tebe moc hrdá,
že o tahle rozkošná děvčata pečuješ úplně sám.
Děkuju, Gago.
Poslední dobou jezdím většinou v Lincolnu.
Chci, abyste si vzali Bentley.
Bentley?
Jsou tady stolky na jídlo. Můžeme večeřet v autě?
Okna fungujou! Je tady podlaha!
Krásně voní!
Bydlíme v bytě s regulovaným nájem.
To já vím. Ten nájem platím.
-A my jsme za to moc vděční. -Nesmysl. Je to pakatel.
Jde o to, že si ani nemůžu dovolit o Bentley pečovat.
Nemůžu si dovolit ani plnou nádrž.
Jestli mě žádáš o peníze na benzín...
Ne, o peníze na benzín tě nežádám.
Obě děvčata jsou fantastické studentky.
Škola, kde jsou teď, pro ně není podnětná.
Pokud chceš opravdu pomoct,
v soukromé škole by se báječně rozvíjely.
Myslím, že to by děvčatům nedalo moc dobrou lekci.
A ty?
Ne, asi ne.
Promiňte, že jsem si nevzal to Bentley.
Nedávalo to smysl.
Vím, že jste zklamané.
Měl sis ho vzít, prodat, a koupit stánek s palačinkami a vydělat spoustu peněz,
-ať nejsme tak chudí. -I když jsou palačinky lahodné,
zas takový zlatý důl to není, zvlášť během recese.
Tak jsme mohli prodat Bentley a mít prostě nějaké peníze.
Gaga by mi ho nikdy nedovolila prodat.
-Dávala ti ho. -Tak to nefunguje.
Těžko se to vysvětluje.
Byla to naše jediná šance mít něco, co by mohl chtít někdo jiný.
To, co máme, nikdo nechce.
-Táta udělal něco moc úžasného. -Vážně?
Hádej, kolik jsem zaplatil za tohle parkovací místo.
-Bože. -Vůbec nic.
Cena odpovídá.
-Máme pro tebe překvapení. -Dobře.
To je Jock! To je náš pes!
-Pořídil nám ho táta! -Amelia mu dala jméno!
Dobře. Proč se chová takhle?
Majitelé ho týrali,
takže kdykoliv táta odejde, začne hrozně jančit.
Protože tátu miluje! Táta ho totiž zachránil.
Pracujeme na tom.
A tohle je to nové auto?
Předchozí majitel ho týral, ale táta ho zachránil.
-Hodný kluk. -Jocku!
-Počkejte, holky!
-Jocku, ne! -Jocku! Stůj, Jocku!
-Jocku! Vrať se! Zlobivý pes! -Jocku! Vrať se!
To nežer!
Výborně! Házej!
Doskok!
Opři se do toho! Jen se neboj!
Ano!
Hele, nebydlí ty dvě holčičky u nás v domě?
-Jo, ale jsou moc ošklivý. -Ošklivý?
Obě mají růžový kulichy.
Zas tak ošklivý nebudou.
Hej, holčičky! Chlapečku!
Pojďte sem! Zahrajte si s námi basket.
Jsou oškliví?
Hrajeme!
Výborně, Amelie! Běž do něj!
Amelie, roztáhni ruce!
Ruce nahoru, Amelie, ruce nahoru!
-Sem s ní. -Jo!
Ty děti vypadají mile. Někdy bychom je měli pozvat k nám.
-Ani náhodou. -To radši umřu,
než aby ten náš posranej brloh někdo viděl.
Mučí moji duši.
Jaro
Už jsme tady Už jsme tady, my piráti
Teď budete drhnout palubu
Už jsme tady Už jsme tady, my piráti
Faithie, broučku,
mohla by sis sklidit věci ze stolu?
Mám práci.
Za chvilku bude večeře.
Bylo by moc fajn mít místo na sezení a jídlo.
-Později. -Pošleme vás na prkno
Prkno prkno prkno prkno prkno prkno
-Hned. -Už jsme tady
Hned! Hned!
Jsi hrozně zlý! Já nejsem tvoje služka!
Ne! Krucinál, sluha jsem tady já!
Věčně vám jen vařím a uklízím
a vozím vás a starám se vám o každou kravinu!
Chováte se ke mně jako ke služce!
Musím odsud vypadnout!
Jocku, neštěkej! Neštěkej.
Ne. Nemáme chůvu.
Chůvu nepotřebujete.
Vždyť je noc. Občas máme strach. Faithie mívá strach.
Tak se koukejte zocelit. Čeho se tak můžete bát?
-Vlků? Upírů? -Násilníků!
Násilníků? Když zaklepe násilník, tak ho nepouštějte dál!
Co když sem vtrhne? To násilníci dělají!
-Tak ho kopneš do koulí! -Ne!
Musím odsud vypadnout! Už to tady nesnesu!
Musím bejt s dospělejma, ne hromádkou klackovitejch spratků!
Koukej mě pustit!
Nejradši bych...
Ahoj, Came. Jedeš nahoru?
Nejspíš.
Potřebuješ pomoct se skládáním?
Vlastně jsem si v prádelně ještě něco zapomněla.
Vidíte, holky? Řetízek je naprd.
Jen vám dává falešný pocit bezpečí,
což je to poslední, co potřebujete. Promiňte, že jsem vás vylekal.
Budeme odvážnější, tati. Slibuju, že příště budeme odvážnější.
Běžte do postele. Musím uklidit ten nepořádek.
Ten zámek byl fakt na hovno.
V jakých ohledech jste lamželezo?
Když jsem vystupoval,
předváděl jsem šest kousků.
Mohlo mě škrtit šest mužů.
Zarážel jsem hřebíky do fošny pěstí.
Trhal lana třičtvrtě palce tlustá.
Zuby jsem tahal 14tunové hasičské vozy.
Mohlo mě škrtit šest mužů.
Máme v publiku šest mužů, kteří by sem chtěli vystoupit
a škrtit tohoto chlapíka?
Předvádíte tyhle silácké kousky ještě?
Léto
Co se stalo s Valiantem?
Já ti to neříkal? Shořel.
Cigarety = smrt
MINISTR ZDRAVOTNICTVÍ ŘÍKÁ: UMŘEŠ!!!
2 krabičky denně uberou 10 let
PLÍCE MRTVÉHO KUŘÁKA
Mám depresi.
Samozřejmě. Utekl ti pes.
Sotva vyžíváš z peněz, co ti dává rodina,
a lezeš lidem krkem.
Zapomínáte na moje hemoroidy.
-Kam to jdeš? -Čekají na mě Kim, Ali a Thurgood.
-Můžu jít taky? -Asi jo.
-Můžu já? -Ne! Bože!
-Ne! Jdeme za kamarády! -Proč je nikdy nepřivedete sem?
-Do tohohle posranýho brlohu? -Přestaň to říkat.
Tati, s dětma si hrát nemůžeš, je to divný.
Potřebujeme vlastní život a ty taky.
Jak mám žít vlastní život,
když mi nic nedovolíte?
Fajn! Budeme u piknikovejch stolů!
Karta Smrt.
Znamená to, že umřu?
Jednou umřeme všichni. Začneme znova.
Děcka, nemáte někdo oheň?
-Jo? Ne? -Můžeme to dokončit u vás doma?
Naši si zrovna pořídili novou pohovku.
-Už nic. Tady je. -Co ty?
Brácha se učí na práva.
Můžete do bytu k nám.
Came, můžeme si na chvilku promluvit?
Co je? Co je?
Za chvíli mi rupnou nervy.
Řekly jsme ti, že s náma můžeš ven.
Neřekly jsme, že smíš zvát lidi k nám domů.
-Může to být zábava. -Ne. Ostuda.
Seš snad natvrdlej?
Můžu udělat čaj nebo toasty. Máme spoustu stolních her.
-Nechceme, aby lidi viděli, jak žijeme! -To je úplně fuk! Vy za to nemůžete!
Řekněte jim, že váš otec je maniodepresivní nebo bipolární
nebo jak tomu dneska říkají!
Neodhánějte kamarády jen kvůli mně!
Hovno! Zapomeňte na to! To je fuk!
Varuju vás. Nic takovýho jste ještě neviděli.
Bordel doma už jsem viděla.
Takovej ne.
Vběhnu tam a zavřu tátovy dveře.
Přivedly jsme pár kamarádů.
Vážně?
Proč toho máte tolik?
Náš táta je totální polární medvěd.
Bipolární. Je maniodepresivní.
To má můj strejda. Taky žije jako prase.
Hele, tohle je super.
FRAJEŘI A SAZE
Konec sázek.
Skořicový toast a čaj?
-Ano! Tady, tady! -Ano, prosím!
-Co jsem vyhrála? -32.
Chcete se někdo naučit,
jak se dělají čokoládové lanýže?
Já!
Tak co bude k obědu?
Nahoru! Nos, koule.
Podzim
Můžete si s tátou někdy vyrazit ven.
Chůvu nepotřebujeme.
Dřív jsme mívaly strach, ale teď už se nebojíme.
Tolik jste vyrostly.
Asi nejsem černoška.
Jasně, že jsi černoška.
Ale vypadám jako běloška.
Jsi černoška, broučku.
Faith tak vypadá. Já jako táta.
Jsi totiž směs nás obou.
Když to lidem říkám, nikdo mě za černošku nepovažuje.
Amelie, jsi černoška.
Tvoje matka je černoška.
Takže černoška jsi i ty.
Když ti to udělá radost, budu lidem říkat, že jsem černoška.
I když mě budou mít za blázna.
To je nesmysl. Jasně, že je černoška.
Její matka je černoška. Je jen nabručená.
-Holky jsou v pohodě, ne? -To teda.
Minulý týden Amelia nakopala zadek
-školnímu sígrovi. -Ale ne.
Tak silně ho kopla do kolena, že skončil na berlích.
Byl jsem moc hrdý.
Vypadáš dobře.
Ty taky, Maggie. To je něco.
Bude mi líp, až si najdu práci a vrátím se sem.
Děkuju. Moc ti děkuju, žes tohle umožnil.
Přestaň spát na gauči a strav se mnou noc v posteli.
Ne. Do tvého pokoje nemůžu, Came.
-Proč ne? -Je to k nevíře. Máš...
Came, máš tam tři kola.
-To je tvůj důvod? -Ano!
Máš tam plechovky s ředidlem.
Když jsem tam vlezla naposledy,
vyšla jsem s kalhotami zadělanými od motorového oleje.
-Came, je to šílené. -Tak tam uklidím!
To by bylo moc fajn. Hned by byl lákavější.
Nikdy jsi mi to neřekla.
Už tě kvůli tomu pokoji nehodlám sekýrovat. Jsi dospělý muž.
A tobě můj pokoj nepřijde lákavý?
Ne! Mně ani nikomu jinému. Vsadím se, že ani tobě.
Mně určitě ne. Dobrá. Uklidím ho.
Do dvou dní to bude. Uvidíš, bude to nádhera.
Dobře, uvidíme.
-A do té doby? -Co?
Máme k dispozici polosoukromé schodiště, ne?
-Co ty na to? -Moje schodišťové časy už skončily.
Tys mívala schodišťové časy?
Maggie Stuartová?
Brzy dokončím magistra na Kolumbijské ekonomické škole,
takže před vás předstupuju s báječnými referencemi od profesora Wilsona.
Také mi nabídli práci s futures v E.F. Hutton v New Yorku,
ale Howard and Company je můj sen.
-E.F. Hutton? -Ano.
-To je báječné. -Ano.
-Proč se chcete vrátit do Bostonu? -Mám tady děti.
Děti. Chlapci? Děvčata?
Dvě děvčata.
Jsou ale velice nezávislé,
což mi umožňuje pracovat dlouho a přicházet velice časně.
Tak mockrát díky. Ozveme se vám.
Dobře.
Mockrát děkuju za váš čas. Děkuju.
Tati, mám přidat do každé omelety další máslo?
Půl polévkové lžíce na omeletu.
-Ať klidně zhnědne dotmava. -Jasně!
Začals už pracovat na mém kostýmu?
Jakém kostýmu?
Na mém kostýmu tanečnice flamenca pro soutěž talentů.
-Máš mi ušít sukni. -Jasně.
-Tati, je to zítra. -Jasně. Já vím.
-Já to věděla! Neděláš na ní! -Fajn.
Říkal jsem, že to udělám.
Chci ji pěkně blýskavou a načechranou.
Máš to mít, broučínku.
Hračka.
Jen musím tuhle sukni 200krát zvětšit.
Ano! Ano! Ano!
Ne, ne, ne!
Krucinál! Do prdele! Ne!
Kurva! Kurva! Do hajzlu!
Jo. To je ono. To je ono!
Šije se sama.
-Haló? -Hádej, co jsem zrovna dodělal.
Came, je pět ráno.
Právě jsem tvojí dceři ušil tu nejfantastičtější sukni.
Třpytky, volánky, nádhera.
To je skvělé. Ale asi by ses měl trochu prospat.
Já ale nejsem unavený, drahoušku.
-Came? -Maggie,
jmenuj jednoho otce v Americe, co je právě teď vzhůru
a šije dceři sukni na flamenco.
Bereš lithium?
Lithium neberu od doby, cos odjela.
Zjistil jsem, že když celý den pomalu usrkávám pivo,
zůstávám vyrovnaný.
Haló?
Tak co jí říkáš?
Nejskvostnější sukně, jakou jsem kdy viděla!
Malá. Vypadáš jako flamencová mořská víla.
Miluju tě, tati.
Ahoj.
-Poslouchej mě. -Co je?
Tohle není zdravé.
Slíbils, že budeš brát lithium, Came.
A tys slíbila, že mě budeš navždy milovat v dobrém i zlém.
Promiňte, pane, ale náš dress code vyžaduje kravatu.
O lithiu ti chci něco říct, jestli dovolíš.
Nikdo ani neví, jestli zabírá,
ani jak dlouhodobě účinkuje na tělo.
Totéž platí pro Haldol, Thorazine a valproovou kyselinu
a všechny jejich ostatní takzvané léčby.
Nejsem nic než pokusný králík.
Ani bys nepoznala, že jsem ho přestal brát,
kdybych ti to sám neřekl.
Jsem idiot, sebedestruktivní kokot.
-Nejsi. -Děkuju.
Tohle je důvod, proč musíš přijmout zodpovědnost
za svůj stav.
Jako ty bereš zodpovědnost za svoje děti?
-To není fér. -Já vím. Já vím.
Vím, jak je pro tebe těžké jezdit každý víkend domů.
Vím to.
Jezdit sem těžké není, těžké je odjíždět.
Je těžké odjíždět, když mě všichni mají
-za nejhorší matku na světě... -Kdo to říká?
...jen proto, že chci dětem dát lepší život.
Came, ty jsi z rodiny s modrou krví.
Když ve špíně žijí bílí, jsou to excentrici.
Když ve špíně žijí černí, neokouzlí to nikoho. Věř mi.
Jestli tě to aspoň trochu utěší,
moje špína taky asi nikoho neokouzluje.
S pokojem jsem ještě nijak nepokročil.
Rozhodla jsem se přijmout to místo u E.F. Hutton.
V New Yorku.
Maggie, sám v tomhle pokračovat nedokážu.
-Potřebujou tě. -Ne, to nemůžeš.
-Nežádám tě o to. -Já taky.
Já vím. Nežádám tě o to. Je čas, abych si holky vzala já.
Ty chceš vzít holky do New Yorku?
-Ano. -A co ty a já?
Co my? Co? Ne!
Já to věděl!
Pořád je toho spousta, co na tobě miluju.
-Můžu dostat skotskou se sodou? -Camerone.
Poslouchej mě.
Pořád v tebe věřím.
A nechci se vzdávat. Nechci.
-Ale nemůžu. Nemůžu. -Bylas aspoň...?
Snažila ses tady vůbec práci najít?
Nebo je to celé tvůj plán?
Plánovala jsem se hned po škole vrátit,
najít si práci a možná bychom spolu zůstali
a možná ne,
ale pořád bychom byli rodina a vychovávali holky společně.
Ale tady práci neseženu.
Tyhle bostonské firmy mě nechtějí.
-Proč? Proč tě nechtějí? -Je to Boston.
Chtějí lidi jako ty.
Chceš práci v Bostonu? Já ti práci v Bostonu najdu.
Vypadáš dobře, Came. Všechno u tebe dobré?
-Ani moc ne, Dickie, ne. -To mě mrzí.
Víš, že Maggie zrovna získala magisterský titul?
Slyšel jsem. Blahopřeju jí.
Vrtá mi hlavou, proč tady pro ni není místo. Je to přece rodinná firma.
Came, kéž bychom místo měli,
-ale v téhle chvíli tu žádné není. -Takže mi tvrdíš, že až Dickie Jr.
a ten druhý dostudujou vysokou...
-Sumner. -...tak že neskončej tady?
-To je můj druhý syn. -Krucinál, Dickie!
Vím, jak tohle funguje. To místo vytvoříš.
Přesně kvůli tomuhle tě nikdy nezveme na vánoční večírek.
Vánoční večírek je mi u prdele!
Chci, abys zaměstnal moji ženu!
Dře 50 000krát víc než kdokoliv z vás!
Budu tě muset požádat, abys odešel.
Ne! Máš tušení, jak je to těžký?
Máš představu, jak moc se obětuje?
Potřebuje práci tady! V Bostonu! Krucinál!
Ovládej se! Krucinál.
Přestaň! Seber se!
Came?
Camerone?
Came?
Proč jsi mokrý?
Holky spí?
Ano.
Ukázala ti Faith svoji sukni?
Ukázala.
Je krásná.
Práci v Bostonu jsem ti nesehnal.
To nic.
Skočil jsem do řeky Charles.
Bude se mi po nich stýskat.
Já vím.
New York je hrozně nebezpečný. Kde budeme bydlet?
Najdu nám hodně bezpečnou čtvrť.
-Kam budeme chodit do školy? -Vymyslím to.
Nemůžeme tam jezdit na kole.
Na kole se projedete, až budete tady na návštěvě.
Co táta? Kdo se postará o něj?
Zlato, táta se o sebe dokáže postarat sám.
Budu chodit do kina a na bankety. Budu pořádat eskapády.
Eskapády jsou extrémně špatný nápad.
Když tady nebudeme, začne moc pít a přestane o sebe pečovat.
To není pravda.
-Bude bez nás osamělý. -To pravda je.
Děvčata, když o vás otec pečoval sám, byl to pro něj velký stres.
-Jak? Do školy chodíme. -Vozí nás, kam chceme.
Viděla jsem víc nepřístupných filmů než naši kámoši.
Pořídil mi nahrávku Anything Goes s původním obsazením.
Potřebuje pauzu. Váš otec potřebuje pauzu.
Když jsem měla chřipku, nakrájel mi jahody a kiwi
a naaranžoval je na talíř jako kytičky.
To jsem vážně udělal.
Děvčata, budete moct tátu navštěvovat
a táta bude navštěvovat vás.
New York je úžasné město.
Bude se vám líbit. Slibuju.
V New Yorku vás navštěvovat nemůžu.
Je moc rychlý a hlučný
a noční ulice plné lidí mě rozhodí.
Přemýšlela jsem o tom.
Vážně chápu, proč už se mnou nechceš žít.
Jsem mnohem lepší otec, než jsem byl manžel.
Víš, co mi včera v noci řekla Faithie?
"Na tátovi je fajn, že je vždycky tady.
Je vždycky s námi."
Myslel jsem, že je to štve.
Mám plán.
Vezmu to místo a budu vydělávat.
Holky zůstanou tady s tebou a budou moct jezdit na kolech
a hrát si s kamarády.
Musíme je ale poslat do dobré soukromé školy,
která pro ně bude podnětná. Trvám na tom.
Jsi si tím jistá, Maggie?
Kdybych je vzala do New Yorku, budou zavřené
jako domácí zvířata v tmavém bytě,
a domů se budu každý den vracet v osm večer.
A to pro ně nechci.
Jsou to moje děťátka.
O rok později
Drž míček, Amelie. Utíkej k brance.
Hezká střela, Amelie!
Utíkej k brance, drž míček, střel!
Hezká střela, kamarádko Amelie!
Proč tvůj táta chodí na každý trénink?
Nemá nic jiného na práci.
Tati, Annie mě pozvala přespat u ní. Můžu jít, prosím?
A mě Fifi pozvala do kina.
Zrovna jsem konečně přesvědčil Eliota Perkinse, ať nám půjčí loď.
Chtěl jsem vyrazit na piknik na řece.
-Na loď je už moc pozdě. -Jsou čtyři.
Fakt bych chtěla k Annie.
Třeba by se po řece chtěla svézt Annie.
-Tati. -Myslím to vážně. Bydlí v Bostonu.
Kolikrát se jí poštěstilo jet domů lodí?
-Jezdí MHD. -A co Fifi?
Nechtěla by na piknik na lodi?
Za 20 minut ji vyzvedne máma. Prosím, můžu s ní?
Je to ta nejkrásnější loď
a nejdokonalejší den pro plavbu na řece.
Tak to asi budu muset poslat řeku Charles do prdele.
Já slyšela, že řeka Charles je hroznej kretén.
-Pa, tati. Milujeme tě. -Pa, tati. Děkuju.
-Milujeme tě. -Dobře.
Ahoj.
Zlatíčka, jsem na vás moc hrdý. A máma taky.
-Proč? -Prostě jsme.
-Ahoj. -Ahoj.
Miluju vás.
-Tohle nedělej. -Co?
-Nedívej se, jak odcházíme. -Jen se dívám.
-Nedělej to. -Proč?
-Cítíme se pak blbě. -To bych nechtěl.
Ale chceš! Proto tady stojíš a tváříš se jako ubožák!
Jen jsem se díval, jak jdete přes hřiště!
To se smí!
Tati, teď odejdeme.
A neotočíme se. Neohlédneme se.
Ani to po vás nechci.
-Milujeme tě, tati. Ahoj. -Milujeme tě. Ahoj.
-Nebreč. -Nemůžu si pomoct.